Mord
Musikverdenen i chok efter Margaret Strauss' død, af Gray Baker
Pianist Margaret Strauss
Roman Strauss' palæ i Los Angeles
Mordvåbnet
Strauss påstår, tyv dræbte kone
Komponist Roman Strauss
Manglende ankelring led i mordmotivet
Ankelringen 24 karat med smaragder og diamanter
Strauss' alibi draget i tvivl, af Gray Baker
Strauss arresteret
Komponists fingeraftryk fundet på saks, af Gray Baker
Strauss-retsagen begynder i dag
Husbestyrerinde vidner om jaloux raserianfald, af Gray Baker
Maestro nægter at vidne til eget forsvar, af Gray Baker
Strauss skyldig
10. december, 1949
Nævningene enige efter en time, af Gray Baker
Maestro vil ikke appellere, af Gray Baker
Strauss dømt til døden
Kom ind, Mr Baker.
Som du kan se, er jeg blevet en stor fan af dig.
Jeg er smigret.
Er det derfor, du har bedt mig komme ned til dødscellerne, Mr Strauss?
- For at fortælle mig, du er en fan? - Der er noget, du skal skrive.
Det er du trods alt
rigtig god til.
Du skal skrive,
at jeg sagde, jeg elskede min kone.
- Du elskede din kone. - Og at jeg vil elske hende...
for evigt.
Naturligvis. For evigt. Okay.
Tak, Mr Baker.
Er du ikke bange for at dø?
Det er anderledes at dø, end alle forestiller sig.
- Og et større held. - Er det fra din opera?
Det er Walt Whitman.
Jeg kan ikke tage æren for alting, Mr Baker.
Mener du virkelig, det er heldigt, du skal dø?
Hvad jeg mener, Mr Baker,
er, at det langt fra er overstået.
Men du dræbte hende. Ikke sandt, Mr Strauss?
Okay, Strauss, så er der afgang.
Strauss henrettes i dag saksemorder skal dø
Nej! Stop ham! Stop ham!
Stop ham!
De er til dig!
Alting er i orden, mit barn. Jeg vil ikke gøre dig fortræd.
Sådan. Bliv ved! Godt!
Vi fandt hende for to nætter siden i færd med at klatre over lågen.
Hun har ikke sagt et ord.
Hun vil ikke spise. Når hun sover, har hun voldsomme mareridt.
- Ring til politiet. - De har allerede været her, fader.
De vil tage hende til Kommunehospitalet.
Søster Constance - hun er i værelset ved siden af -
hun hørte kvinden råbe dette ord i søvne.
- 'Die-sher'? - 'Dish-er'.
- Det giver ingen mening. - Fader...
Kvinden hører til inde i byen!
Fader, hver aften før hun skal sove, blokerer hun døren med en stol,
og hvis blot du havde hørt den kvinde skrige!
- Jeg behøver ikke høre hende skrige. - Jeg vil ikke svigte hende, fader.
Hun skal ikke tilbringe én nat mere her.
Men jeg ser ingen grund til,
at vi ikke kan få nogen til at lede efter hendes familie.
Vi har ikke råd til at hyre nogen.
Manden, jeg har i tankerne, ville gøre det gratis.
Han voksede op her. Han var politimand.
Han arbejdede med savnede personer i et stykke tid.
Er det måske ikke et navn, man kan stole på?
Mike Church Finder Arvinger
Pete? Det er Mike. Tryk ikke annoncen. Jeg fandt Carlisle.
Jeg er på vej over til ham nu.
- Du holder i den gale side! - Tak, makker!
Hvis din kones kusine ringer,
skal du ikke tage hende for alvorligt.
Ja, vi var ude sammen.
Vi spiste frokost, og vi var sådan set...
Vi tog hjem til hende og...
Nej, vi skal ikke ud igen.
Sig til din kone, der ikke er noget galt med hendes kusine,
men hun... Jeg vil ikke...
Jeg leder ikke efter den rette. Jeg leder efter den ret villige.
Tak.
- Cozy Carlisle? - Prøv kølerummet.
Tak.
Skråt op. Jeg har pause.
Mr Carlisle, jeg er blevet engageret af et advokatfirma
til at finde dig og sige, at Myron Spargo døde sidste måned.
- Hvem fanden er Myron Spargo? - Han var en af dine patienter.
Jeg havde mange patienter. Smut så.
Denne her efterlod dig 11.000 $.
- Myron! - Ja, Myron.
- Myron T. Spargo. - Blikkenslager.
Boede i San Marino med sin kone, Karen eller Sharon.
Karen. Hun må være meget ensom lige nu.
Gud i himlen! 11.000, det er meget taknemmeligt.
- Vil du have en cigaret? - Hvad? Nej. Jeg ryger ikke.
Du har kigget på pakken tre gange det sidste minut.
- Hvad? - Du bruger den pen som en cigaret.
Fik du Myron Spargo til at holde op?
Nej. Myron var impotent. Tænk engang.
En mand, der lægger rør, og som ikke kan få den op derhjemme.
Han var vild i varmen, da han lavede sit testamente.
Hør, vatpik, jeg var en skidegod psykiater.
I 16 år arbejdede jeg med masser af mennesker gennem en masse lort.
Okay, jeg gik i seng med et par patienter.
- Jeg holdt af dem. - Okay.
Jeg elskede at være læge.
Halvdelen gik hos mig gratis.
Så sender staten en led møgkælling af en hemmelig agent,
og jeg er på røven.
Det er ikke rimeligt, vel?
Ring til Opperman-Crowe.
Lav en aftale, skriv papirerne under,
så udsteder de dig en check på 8800.
Undskyld. Hvad skete der med de 11.000?
11 minus mit honorar.
Medmindre du har et problem med det, Sigmund.
Må jeg låne telefonen?
- Værsgo. - Tak.
- Mr Church? - Ja.
Enten er man ryger eller ikke-ryger, der er ikke noget midtimellem.
Tricket er at finde ud af, hvad man er, og så være det.
- Jeg prøver at holde op. - Sig ikke, at du prøver.
Det siger svagpissere, der ikke har råstyrke.
Find ud af, hvad du er. Vær det. Såre simpelt.
Hvis du er ikke-ryger, ved du det.
Tak. Rart sted du har her.
Skøre skid.
Sankt Audreys Hjem for Drenge
Nogen et sted er meget bekymrede for denne kvinde.
Okay. Jeg giver hende et lift til Kommunehospitalet.
Jeg har ikke tid til andet lige nu.
Måske stopper jeg på vejen og får en ven på avisen
til at tage et billede af hende til morgendagens udgave.
- Hvordan lyder det? - Skønt. Tak.
Det lyder skønt. Okay.
Så kun en handske, en ring...
Jeg tjekkede mærkerne for at se, hvor hun havde købt dem.
Hvordan lugtede mærkerne, Mr Church?
Dyrt.
Parfume. Jeg mener...
Mike Church.
Det er en Claddagh-ring, en irsk vielsesring.
Hvis kronen er opad, er man optaget.
Er kronen nedad, så er man ikke. Hvordan går du med den?
Politimanden fik hende til at tage den af, så han kunne se den.
Hvad med den anden handske?
Hun havde kun den ene, da vi fandt hende.
Jeg hjælper hende med at blive klar.
Hvis du genkender noget, så råb op.
Jeg ved, du ikke kan råbe op,
så måske du bare kan vinke eller sådan noget.
Det er rart at være sammen med en,
man ikke behøver at pludre løs til hele tiden.
Smil, pusser. Sådan, min pige!
Vil du virkelig bare smide hende af på hospitalet?
- Tag hende dog med hjem. - Hun er ikke en omvandrende hund.
Desuden tager du jo aldrig kvinder med hjem.
De roder ved dine ting. 'Åh, mine ting!'
Du glemmer ikke hendes navn. Hun har allerede glemt det for dig.
Tæl til 30, tag hende op af fiksermidlet, læg hende i vand.
Jeg skriver teksten. Lad os begynde.
- Mange tak. - Du er i gode hænder, pusser.
Mikey er en pro. Han kan finde alt.
Det samme skete for mig engang. For to år siden.
Et postbud i Lawndale gik grassat og skar familien i småstykker.
Enten fordi han hørte en stemme, eller fordi han havde det dårligt,
- skar han sine egne arme af. - Pete.
- Han måtte trykke 112 med næsen. - Pete!
- Hvad? - Jeg ved, der er en pointe.
Den kommer! Jeg var den første fotograf, der ankom.
Jeg så det, og jeg besvimede. Jeg gik lige i gulvet.
Da jeg vågnede, anede jeg ikke, hvem jeg var. Jeg genkendte ikke familien.
Det er det mest rædselsvækkende, jeg har oplevet.
Så vågner jeg en morgen,
og min lille pige står ved siden af sengen.
Hun ser på mig og siger: 'Jeg elsker dig.'
Jeg så på hende og på omkring to sekunder
vendte hele mit liv tilbage.
Så hold ud, pusser.
Før eller siden vender det hele tilbage. På spejderære.
Hun skal hen på hospitalet.
Jeg skal skrive den tingest.
- Tak. - Ingen årsag.
Mit navn og telefonnummer vil stå i avisen,
så når nogen ser dit billede, kommer jeg og henter dig.
Du skal højst være her i en nat.
Det er min småkage, kælling!
Giv mig den! Giv mig den!
- Det er ikke mit problem! - Tag hende på hospitalet.
- Det gjorde jeg. Det var frygteligt. - Hun kan ikke være her.
Her er næsten lige så rart som på Kommunehospitalet.
Du godeste! Rengøringsdamen har ikke været her.
Du skal sikkert ikke være her særlig længe.
Stedet var skinnende rent, da jeg forlod det for et år siden.
Nogen ser dit billede i avisen,
de kommer og finder dig, og du lærer dit navn at kende.
Det er okay. Skal jeg ikke tage det af?
Befri dig for hospitalslivet. Er du svimmel?
Du er sulten, ikke? Du har ikke spist hele dagen.
Hvis du bliver sulten, er køleskabet dér.
Trudy, den er 22.00, for Guds skyld! Gider du holde kæft?
Vi er venner. Musik, jeg elsker det. Men hendes musik? Nej.
Soveværelset er herinde.
Badeværelset er her. Skabet er der.
Der er en bluse i den nederste skuffe,
hvis du vil have noget at sove i,
og noget gammel tøj, hvis du vil skifte i morgen.
Lån det endelig.
Den er smuk, ikke?
Skrivebordet og bogreolen derinde er fra samme periode.
Godnat.
Velkommen til...
'Skrivebordet og bogreolen derinde er fra samme periode.'
Hvilken narrøv!
De er til dig.
Hvad foregår der? Åben døren!
Tag det roligt.
Du er okay. Alt er i orden. Slap af.
.. kan ikke tale... eneste lyd beskrevet som 'Disher'.
Jeg fortæller ingenting. Hvordan ser hendes ring ud?
En snoet slange.
Dødningehoved og korslagte knogler?
Matcher tatoveringen? Tak, fordi du ringede, Floyd.
Alle L.A.'s mandlige beboere har ringet.
Det er bedre end video-dating.
- Undskyld, Mr Church? - Ja. Kan jeg hjælpe?
Jeg er her for at hjælpe dig.
Hvem skal du forestille, hendes bedstefar?
Hverken hendes bedstefar eller bedstemor for den sags skyld.
Vi er slet ikke i familie. Mit navn er Franklyn Madson.
Det er en meget flot stol. Det er en Heywood-Wakefield.
Den vil jeg give 45 $ for lige nu.
Det er en Stickley, som er 250 $ værd. Hvad kan jeg gøre for dig?
Et glas vand ville være skønt.
Din trappe er ret stejl. Den lange tur udmattede mig.
Jeg ser sager som denne hele tiden.
En person oplever et traume,
og de vil slette det fra deres hukommelse.
Problemet er, at de også sletter alt andet.
- Er du psykiater? - Nej, ikke ligefrem.
Jeg er hypnotisør.
Her er vandet, der er døren. Jeg beklager trapperne.
Det smager lidt af bourbon.
Man skal blot bringe den unge dame tilbage til en lykkelig tid
og så spørge hende, hvem hun er.
Din hånd føles meget let, min kære,
så let, at hvis jeg gav slip,
ville den svæve opad helt selv.
- Hvem gav dig lov? - Nej.
Hun har det helt fint. Slap fortsat af, min kære.
Sig til dig selv, at du bevæger dig dybere og dybere
ind i en tilstand af hypnose. Sådan.
Det er godt.
Det er meget fint.
Godt.
Min kære, lad os gå tilbage.
Sig mig, har noget...
Hjælp mig!
- Er hun stadig i hypnose? - Nej.
Hvad fik dig til at skrige? Kan du tale nu?
Vi ved nu, at hun taler. Ret så godt, rent faktisk.
Hvordan har du det?
Hun har det vist bedre. Strålende.
Kom forbi min butik i morgen, så kan vi prøve igen.
Jeg skal bruge adskillige timer, men der vil omgivelserne være...
Du gjorde det godt, hun talte, men jeg har ikke råd til...
Nej, det koster ingenting, Mr Church.
Vi afregner med hendes familie, når vi finder dem.
De vil synes, mit arbejde er værdifuldt,
når de indser, at jeg genforenede dem med deres...
datter, kone, eller hvem det nu er.
Du har nogle smukke ting. En skam...
Hav en god dag.
Du mangler noget i nakken. Vil du bøje hovedet forover?
Jeg henter et håndklæde.
Den Leende Hertug - Fine Antikviteter
Madson?
Var du inde på præsident Roosevelts kontor?
Ja, masser af gange.
Min mor var hans kok.
Vi var som en familie.
Jeg plejede at sidde på onkel Teddys skød.
- Det kunne jeg godt lide. - Det kunne onkel Teddy nok også.
Mrs Tepper, ved kontorets sydvendte væg
var der et lakeret mahogniskrivebord.
Ja, det husker jeg.
Hvad gjorde præsident ...?
Hvad gjorde onkel Teddy med det?
Han gav det til Emily Maxwell, hans personlige sekretær.
- Hvor bosatte Mrs Maxwell sig? - Tucson, Arizona.
Jeg vil nu tælle til tre,
og du vil da være lysvågen og ganske frisk,
og du vil intet kunne huske af vores lille samtale.
En, to, tre.
Hvordan klarede jeg det?
Du behøver ikke længere bekymre dig om den dumme trang til chokolade.
Mor, skru ned.
Jeg tænkte, at siden dette er vores første konsultation,
skal den kun vare en time eller to.
Så snart du har det behageligt, min kære.
Du skal se på lyset foran dig.
Du skal stirre på det. Godt.
Du skal forestille dig, at du går ned ad en trappe.
For hvert trin, du tager, slapper du yderligere af.
Som du går ned,
skal du sige til dig selv:
'Jeg går dybere og dybere
ind i en tilstand af hypnose.'
Fordi du blev lidt oprevet i går,
skal du i dag distancere dig fra de begivenheder, du ser,
som om du var et vidne og ikke en deltager.
Hvis du tilfældigvis bemærker nogle fine møbler
eller kunstgenstande på din vej, må du gerne nævne dem.
For Guds skyld.
Ved foden af trappen skal du forestille dig en dør.
Den dør er meget vigtig,
for bag den ligger den tid eller det sted
fra dit liv, som du vil besøge.
Okay, døren er nu åben.
Du må godt tale, min kære. Hvad var den lykkeligste dag ...?
- Den dag, vi mødte hinanden. - Distancér dig selv.
Den dag Roman og Margaret mødte hinanden.
Margaret?
- Ja. - Margaret hvem?
- Mr Church... - Strauss.
Lad os gå tilbage til den dag, hvor Margaret og Roman mødte hinanden.
Hvor langt tilbage er du? To år?
Tre år? Et år?
Det var 1948.
Jeg har hørt nok.
Mr Church, jeg må insistere på, at du afholder dig fra at tale.
Damen har lige fortalt os, hun mødte Roman i 1948.
- Konsultationen er forbi. - Nogle gange, Mr Church,
kan hypnose tage os tilbage til vores tidligere liv.
Forventer du, jeg accepterer det?
Lad mig minde dig om, at denne unge dame ikke talte i går.
Rachmaninoff var på programmet den aften.
Vent på mig, min kære.
Hvornår var det?
Vinteren 1948.
Roman var gæstedirigent hos Los Angeles Symfonien.
Alle var dødbange for ham,
undtagen Margaret.
Det var efter krigen,
og Los Angeles var så spændende.
Folk morede sig overalt.
Undskyld.
For Margaret, en kvinde med mere skønhed end ynde.
Mange tak.
Roman kunne danse.
Han kunne fortælle vittigheder.
Han kunne endda læse folk i hånden.
Ikke meget af en livslinje.
Men vent. Jeg ser kærlighed.
Lidenskabelig, evig kærlighed.
- Virker det på mange kvinder? - Det skal jeg nok fortælle dig.
Margarets karriere trivedes,
og Roman var overbevist om, at hans nye opera
ville gøre ham så berømt i Amerika, som han havde været i Europa.
Jeg hørte, du var gift engang.
Ja. Hun er død.
Hvordan døde hun?
Vi måtte krydse bjergene, da vi flygtede fra Tyskland.
Det var en hård rejse, og hun havde et svagt hjerte.
Roman boede i et kæmpe hus.
Bare ham, hans husbestyrerinde og hendes søn.
Og Romans musik.
Det er til en opera, jeg arbejder på.
Skriver du en opera om et monster?
- Er det fra din opera? - Ja.
Operaen var næsten det eneste, der betød noget for Roman,
indtil han mødte Margaret og lagde verden for hendes fødder.
Jeg er drivvåd. Vi ødelægger sofaen.
Jeg køber en ny.
De var så lykkelige på bryllupsdagen.
Det føltes som om, intet nogensinde kunne skille dem ad.
Dag.
Det første skridt er altid det sværeste. Tak, skat.
Hjælp. Hvor er vi?
Spørg ikke. Prøv at være høflig.
Rolig, drenge, krigen er forbi.
- Lydia. - Otto!
- Godt at se dig. - Godt at se dig.
Må jeg præsentere Gray Baker?
- Jeg gaber allerede. - Vi bliver i fem minutter.
- Godt at se dig. - Gray Baker. Til lykke.
Inga, jeg var lige ovenpå.
- Ja? - Og jeg tænkte...
Vi talte om, at du og Frankie skulle flytte nedenunder.
Roman har ikke sagt noget til mig.
Hvad Mr Strauss sagde eller ikke sagde er irrelevant.
Vi har diskuteret det. I nat af alle nætter
ville jeg værdsætte, at I ikke sov i værelset ved siden af.
- Ja, Mrs Strauss. - Tak.
Mrs Strauss?
- Til lykke. - Tak, Frankie.
- Lydia. - Mrs Strauss.
Må jeg præsentere Gray Baker?
- Goddag. - Goddag.
Mr Baker er lige kommet på Pulitzer Prize-listen.
Virkelig?
- Ja. - Til lykke.
- Selv til lykke. - Tak.
Nogen nye lækkerbiskener fra pressen?
Niks. Jeg savner faktisk krigen.
Sikke en underlig ting at sige.
Der er ikke mange nyheder mere, alt er snart tilbage ved det gamle.
Verden bliver kedelig igen.
Det eneste, jeg fortryder, er
at have været væk så længe, at jeg ikke havde chancen...
for at høre dig spille, Mrs Strauss.
Jeg skjuler mig ikke, Mr Baker. Jeg skal bare giftes.
- En fornøjelse at træffe dig. - Fornøjelsen er helt på min side.
Vi ses. Farvel.
Roman havde givet Margaret en perfekt bryllupsdag,
fuld af nye mennesker og vidunderlige overraskelser.
Men der var endnu en overraskelse.
Roman.
Jeg har aldrig set noget lignende.
Den er smuk. Jeg ved ikke, hvad jeg skal sige.
- 'Tak' er altid godt. - Tak.
Nej, det er ikke et armbånd, skat.
Det er en ankelkæde, en meget speciel ankelkæde.
Kom med dit ben.
Den er meget gammel. Manden, jeg købte den af, forklarede mig,
at når en mand giver den til sin kone,
bliver de...
hver en halvdel af den samme person.
Intet kan adskille dem.
Ikke engang døden.
Så vi hænger på hinanden.
Enten det, eller også har jeg betalt en frygtelig overpris.
Tre, to, en.
Lidt varmt herinde.
Mor, vil du åbne et vindue?
Det er ikke så ualmindeligt, som du måske tror.
En kollega i San Francisco...
Må jeg få et glas vand?
Du har virkelig fundet din tunge. Vidunderligt.
- Kender du dit navn? - Giv hende tid.
Kan du huske noget om de mennesker, du talte om?
- Lever de stadig? - Jeg vil gerne vise jer noget.
Juni 1949.
Det var Roman Strauss, og det var hans kone Margaret,
og det var deres hjem.
Flot mand, ikke sandt? Slet ikke typen, der ville myrde sin kone.
Han stak hende i halsen
med en smuk antik Die Schere-barbersaks.
Die Schere... Disher.
Den blev solgt på auktion hos Christie's sidste år for 20.000
af en japansk herre, hvis jeg husker rigtigt.
De virkede så forelskede.
Det er som regel sådan nogle, som dræber hinanden.
Kunne hun have drømt det eller have læst om det?
Nej. Det kender hun for mange detaljer til.
- De ligner hinanden. Og hvad så? - Mr Church.
- Jeg tror ikke, hun var der. - Det er lige meget.
Disse begivenheder fortærer hende.
Jo hurtigere vi gennemarbejder dem, jo før får hun hukommelsen tilbage.
Jeg skal spise frokost på Friar's klokken tolv.
- Hvad med kl. 16 i morgen? - Ja. Mange tak.
Ingen årsag.
- Mr Church. - Ja?
Bladet. Det koster 17,95 $.
Er du okay? Er der noget, du vil have?
Mener du foruden min hukommelse?
Okay. Jeg kan ikke vænne mig til din stemme.
Det er, som om ens kat en dag vågner op og taler.
Du har været så stille de sidste par dage og...
Lige meget. Jeg sagde intet. Glem det.
Mr Church.
- Mike. - Hvorfor hjælper du mig?
Det ved jeg ikke. Du lugter godt.
Måske har jeg ondt af dig. Måske kan jeg lide dig.
Måske vil jeg bare høre, hvordan historien ender.
Men du tror ikke på det.
Jeg tror, du oplevede noget besynderligt.
Jeg er ikke overbevist om det, han siger.
- Tror du, jeg er skør? - Vi må høre en andens mening.
- Hvad tror du, der skete? - En oplevelse fra et tidligere liv.
Du sagde, at du var god.
Jeg troede, det var noget sludder, men det hænder.
Jeg havde denne gamle, skøre dame. Totalt knald i låget.
Hun var så klaustrofobisk, at hun ville kvæles på Yankee Stadium.
Jeg tænkte, ved du, hvad du har med at gøre?
Måske et barndomstraume. Jeg bruger hypnoterapi.
Jeg finder det minde. Jeg fører hende tilbage.
Klar sag. Bingo!
Der var det. Hun var fem år gammel.
Hun havde en onkel, der forulempede hende i skabet.
Totalt sygt. Jeg tænkte: 'Jeg har det!' Nej.
Efter et par måneder er hun stadig klaustrofobisk.
Jeg tænkte: hvad fanden! Jeg tager hende endnu længere tilbage.
Denne gang spørger jeg om årstallet,
- og hun siger 1832. - 1832?
Da jeg hørte det, tænkte jeg: 'Klart, dame. Den tror jeg på.'
Men hun bliver ved. Hun siger, hendes far er bedemand.
Hun har en bror, der låser hende inde i kister.
Jeg ved ikke, om det var noget sludder eller ej.
Efter den konsultation var hun ikke klaustrofobisk mere.
Et flertal tror på tidligere liv.
Det får hun det sikkert meget bedre af.
Denne dame skriger i søvne. Jeg er ligeglad med, hvem hun var.
Jeg vil vide, hvem hun er.
Tror du, det du så, var virkeligt?
Det virkede virkeligt. Ja.
Hold jer til skrammeljægeren. Han er på rette spor.
- Jeg skal sige jer hvorfor. - Hør...
Et traume i et nuværende liv
kan føre en tilbage til et traume i et tidligere liv.
Hvis du løser traumet i det tidligere liv,
har du en god chance for at finde ud af, hvem du er.
Man tager viden fra dette liv og bruger den i det næste. Det er karma.
Er det ikke, hvis man gør noget slemt nu, så bliver man termit næste gang?
Efter min mening er du en termit i et luset jakkesæt i dette liv, okay?
Hvad nytter det at lære noget, hvis man er blandt helt andre mennesker?
Man er ikke blandt helt andre mennesker.
Takket være skæbnen, den humoristiske kosmiske kraft, er det sådan,
at hvis man brænder nogen i et liv, får de lov til at brænde dig i dette.
Det er afbetaling ifølge karma. Køb nu, betal for evigt.
Undskyld. Det er min karmiske byrde at stable kattemad.
Kom.
Sig mig en ting, Mike.
Hvorfor kan jeg genkende bestemte lugte,
min højre hånd fra min venstre,
men ikke huske min yndlingsfarve,
min yndlingsblomst eller hvilken slags vin, jeg kan lide.
- Måske er du heldig. - Hvordan det?
Der må være en vis frihed i kun at leve i nuet.
Du behøver ikke at bruge hver dag på at glemme fortiden.
Undskyld mig.
Den Ventende Mand
Skrev Romans vagt i dødscellerne den?
Er det pressedækningen?
Jeg brugte tre timer i arkiv-lighuset på at finde det.
Hvordan går det med Jane Doe? Nogen fremgang? Prøver du?
Gray Baker. Hun nævnte ham i dag.
- Tror du, hun er gift? - Skrev han dem alle sammen?
- Jeg har kendt hende i to dage. - Nogle gange tager det ikke længere.
- Tror du, at Baker stadig lever? - Han ville være ældgammel.
Jeg kan se, du bliver hjemme i aften.
Find en på den avis, der ved, hvad der skete med ham.
Hold kæft.
- Hej, Pete. - Du taler!
Ja. Jeg håber, det er i orden, jeg lånte mere tøj.
Klart, fint.
Bare rolig. Jeg rodede ikke i dine ting.
Jeg kan lide din stemme.
Jeg kan lide at kunne bruge den.
Du vil ikke komme for sent.
- Til hvad? - Til noget som helst.
- Bor hun her? - Giv besked, når du finder Baker.
Vil du have et? Jeg har et i min pung.
Det var virkelig pænt af dig at spise hele middagen.
- Nej. Det smagte dejligt. - Jeg har ikke selskab ofte.
Du vil elske det sted. Vi kan tage et par drinks, måske danse middagen af.
Jeg kender ejeren. Han vil tage sig godt af os.
Ray, hvordan går det?
Vi har lukket, Mike. Det bliver regnvejr.
- Det er løgn! Ingen musik i aften? - Al er syg.
Jeg prøver at få en romantisk aften.
Vil du drikke hende fuld?
To glas vin. Vi sidder udenfor. Du kan gå.
- Vi mistede spiritusbevillingen. - Nej.
- Naboerne. - Hvad med noget kaffe?
Jeg har te.
- Te er fint. - Te er fint.
Hvad fanden er der sket med stedet her?
Tænk, at der ikke er noget sprut. Hvad foregår der?
Er det fra din opera?
Fader Tim gav os klaverundervisning. Han sagde, det var terapeutisk.
Så er der te! Undskyld.
Lad os se, hvordan jeg ellers kan kvaje mig i aften.
- Det er okay. - Er du okay?
Det er okay.
- Det er okay. - Okay.
- Fryser du? - Nej.
Jeg er bare bange.
- For hvad? - Det ved jeg ikke.
Det er, som om...
nogen følger efter mig.
Jeg kan ikke se, hvem det er.
Jeg kan ikke...
se bag mig.
Det kommer. Det tager tid.
Mike, nogen vil dræbe mig.
Det er bare drømme. De er ikke virkelige.
Ingen vil gøre dig fortræd nu.
Når du ved, hvem du er, vil du ikke være så bange.
Hvis det hjælper, så kan jeg læse i teposer.
- Vil du fortælle mig min fremtid? - Jeg vil fortælle dig din fortid.
Lad mig se. Du blev født i Idaho. Din far var kartoffelbonde.
Du er god til at fortælle vittigheder. Du er en strålende kok.
Du bliver aldrig søsyg, bortset fra dengang på din bryllupsrejse.
Er jeg gift?
Med Jim Tannenbaum, Kartoffelprinsen.
Kartoffelprinsen? Er jeg så rig?
Nej, men I har hinanden, så det er lige meget.
Din yndlingsfarve er rød. Yndlingsblomst er rose.
Hvordan mistede jeg min hukommelse?
En gang om måneden tager du hjemløse kvinder med til elastikspring
ved Cal Fed-bygningen på Miracle Mile.
I sidste uge slog du hovedet og gik omkring i Wilshire-distriktet,
indtil du endte hos Skt. Audreys.
- Elastikspring? - Du elsker spænding.
Hvad hedder jeg?
Grace.
Siger teposen, at mit navn er Grace?
Jeg havde en børnehavelærerinde, søster Grace.
Du minder mig om hende.
Var det den store, fede søster Grace?
Nej, det var den
store, smukke søster Grace.
Okay. Så er det Grace.
Okay. For Grace.
Mike, hvorfor bad fader Timothy dig om at hjælpe mig?
Jeg skylder Tim mange tjenester. Jeg var ikke et artigt barn.
Jeg havde lidt af et temperament.
Jeg plejede at banke andre børn. Han fik mig på rette spor.
Hvis det ikke var for ham, ville jeg sidde i fængsel nu.
Synes du ikke, det er underligt, vi begge dukkede op på Skt. Audreys?
Ikke underligt. Bare et tilfælde.
Gad vide.
Gad vide hvad?
Gad vide, hvad Kartoffelprinsen ville sige til,
at vi gik tur rundt om en sø i måneskin.
Jeg er sikker på, han er meget forstående.
Måske er der slet ingen Kartoffelprins.
Måske ikke.
- Det støvregner. - Det er ingenting.
- Kan du huske, hvordan man danser? - Det ved jeg ikke.
- Lad os gå op på mit tag og se. - Dit tag?
Der tager jeg alle de kvinder uden hukommelse hen, jeg dater.
- Det bliver regnvejr. - Det regner aldrig i L.A.
Jeg tror, det bliver regnvejr.
- Vi ødelægger den. - Den er allerede ødelagt.
Det er, hvad der skete for Roman og Margaret.
Jeg er ikke Roman.
Vi kan altid gå indenfor.
Nej, jeg er sulten. Lad os se, hvad jeg kan lide.
Måske kunne Syd give dig dit gamle bord tilbage.
Kathryn?
Kathryn!
Gudskelov, du er okay.
- Du kan ikke genkende mig, vel? - Nej.
Om et par dage kommer det hele tilbage.
- Hvem fanden er du? - Undskyld. Doug O'Malley.
- Og? - Det er min forlovede.
Da jeg kom hjem, og du ikke var der, gik jeg helt fra forstanden.
Jeg så dit billede i avisen.
- Hvorfor genkender hun dig ikke? - Det må være Dalmane.
- Hvad? - Dalmane. Det er imod søvnløshed.
- 'Kathryn Pierce'? - Det kan give hukommelsestab.
- Er det hans? - Er det sket før?
Engang, da hun tog for meget, men jeg var til stede.
- Hvis tøj er det? - Hvor var du denne gang?
- Jeg havde et jobinterview østpå. - Hvilken slags ring går hun med?
Det er en irsk vielsesring. Jeg gav hende den i gymnasiet.
Du må komme med noget mere.
Jeg fandt denne tæt ved hoveddøren. Du må have tabt den.
- Hvorfor kan jeg ikke huske dig? - Det kommer. Det sværger jeg på.
Jeg lover.
Er der et honorar her?
Glem det.
Du burde få noget for din ulejlighed.
- Lad mig betale for udgifterne. - Bare...
Bare tag dig godt af hende.
Jeg ved ikke, hvad...
Tak for alting, Mr Church.
Hav et godt liv.
Bilen er deroppe. Vi tager direkte til lægen.
Jeg har din anden handske.
Mand, du var så tæt på.
Det med handsken var fiffigt.
Jeg ved ikke, hvad du mener.
Der er bare et lillebitte problem.
Den er til den forkerte hånd, Doug.
Møgsvin!
Dit møgs...
Så det ud som om den nar kunne karate?
Jeg troede på ham. Hvem var han?
Du har folk, der jagter dig i hvert et liv.
Jo før vi finder ud af, hvem du er, jo bedre.
I lyset af dagens begivenheder
synes jeg, vi burde bevæge os hurtigere frem.
Derfor, min kære, skal du tænke på,
da det begyndte at gå galt for Roman og Margaret.
Okay? Døren er åbnet.
Det begyndte den aften til Otto Klines fest.
Det var en af Ottos sære kostume-ting.
Roman ville ikke derhen.
Margaret var overbevist om, der var noget galt,
men Roman ville kun sige, at alting var helt skønt.
Velkommen, mine kære venner. Lad festen begynde!
Margaret, min kære! Margaret, goddag!
- Du ser dejlig ud. - Du ser henrivende ud.
Strauss, din gamle tysker. Der er du.
- Hvordan går det? - Undskyld mig.
Jeg elsker dit arbejde.
- Otto, jeg elsker dit kostume! - Hvor er jeg heldig.
- Kan vi tale sammen alene? - Selvfølgelig. Hvad er der?
- Jeg skal bruge nogle penge. - Du?
- Jeg tilbyder dig et job. - Jeg kan ikke skrive filmmusik.
Jeg prøvede det engang. Du sagde selv, det ikke var godt.
Nej. Jeg sagde, det var for godt til den pokkers film.
Det er lige meget. Jeg har lavet biblioteket om til et musikværelse.
Hvis jeg kan afslutte operaen, vil tingene ændre sig.
- Der er du, din frække fyr. - Skat!
- Mission dry, tak. - Hvilket sammentræf.
Mr Baker.
- Mrs Strauss. - Hvordan går det?
- Savner du stadig krigen? - Det gør jeg faktisk.
- Tak. - For venskab.
- Skål. - Skål.
- Er det godt at ryge så meget? - Nej.
Derfor begyndte jeg at rulle selv. Jeg tænkte, det ville sinke mig.
- Har det gjort det? - Nej. Jeg ruller dem hurtigere.
- Du ligner en berømthed. - Gør jeg?
- Er du i branchen? - Branchen?
- Du ved, film. - Nej. Jeg er komponist.
Så er du ligegyldig.
Det er koldt. Jeg synes, vi skal gå indenfor.
Hvordan går det derhjemme, Margaret?
Skriver du sladder nu, Mr Baker?
Når man har mødt nogen på deres bryllupsdag,
er det naturligt at spørge, hvordan det går.
- Især hvis man er journalist. - Især.
- Hvordan går det? - Fint. Vidunderligt.
- Gå indenfor, alle sammen. - Det er iskoldt!
Lad, som om I er hjemme. Roman, det er iskoldt derude.
- Jeg kunne blive en god ven. - Hvad gør dig til sådan en god ven?
Jeg kan tale om baseball med mænd
og give en kvinde et dumt kompliment, hvad er der ellers?
Hvem vinder mesterskabet i år?
Meget fint.
Imponerende smykke.
Må jeg se den på nært hold?
Ja.
Den må være en formue værd.
Ja.
Jeg burde ikke sige dette, men første gang, jeg så dig...
- Goddag, Margaret. - Roman. Hvor har du været?
Indenfor sammen med alle de andre.
Hvordan går det, Mr Strauss?
Jeg vil gerne vide, hvad du lavede med min kones ben.
- Jeg prøvede blot... - Altså, Roman.
- Mr Baker er bare en ven. - Den mand er ikke en af dine venner.
Det vedkommer ikke mig, men Margaret havde brug for en...
Roman!
- Hvor får du sådanne idéer fra? - Det ved jeg ikke.
Måske da jeg så ham holde dit ben.
Han kiggede på ankelkæden, som du bad mig tage på,
så alle kunne se, hvor rige vi er, eller var.
- Sagde du, vi ingen penge har? - Jeg sagde ingenting.
Nej, du løftede bare op i kjolen!
Er alting i orden, Mr Strauss?
Ja. Alting er fint.
Måske har jeg ikke så stor succes som Gray Baker...
Jeg er ligeglad med Gray Baker! Du kan være så dum nogle gange.
Hvad skete der med manden, der sagde, intet kunne skille os ad?
At vi er hver sin halvdel af den samme person?
Han blev ligegyldig.
Kun i hans øjne.
Du er ikke ligegyldig, Roman.
Og du er min mand.
Jeg elsker dig.
Nej, nej...
- Nej! - Mr Strauss?
- Ja, Frankie? - Telefonen ringede. Mor tog den.
Jeg er ikke sikker, men jeg tror, det er til dig.
Tak, Frankie.
Jeg ringede for at undskylde for forleden.
Det behøves ikke. Bare vi alle kan glemme det, der skete.
Margaret, der er noget, du burde vide angående Romans penge.
- Hvem talte du i telefon med før? - Bare en gammel ven.
Fløjtespilleren.
Obo.
Hvordan har han det?
Hun har det fint.
Godt.
Hvad laver du?
Jeg ville give dig den.
Det er en lykkeamulet.
Frankie, ved du, hvad der er blevet af mine perleøreringe?
Nej.
De var i denne skuffe i går aftes.
Jeg ville aldrig stjæle noget fra dig, Mrs Strauss.
Det behøver jeg ikke. Roman er meget god ved os.
Du overreagerer.
Jeg fangede ham med hans hånd i min skuffe.
Han gav dig en amulet. Sådan er de, overtroiske.
- Du skal fyre dem. - Jeg kan ikke fyre dem.
- De har været hos mig i årevis. - Det er ingen grund...
- De reddede mit liv. - Hvad taler du om?
De fik mig ud af Tyskland.
Da min kone døde, blev jeg syg.
Frankie og Inga satte deres liv på spil ved at blive hos mig.
De ofrede meget. De...
Du kan ikke bede mig om at fyre de mennesker, Margaret.
Hvorfor har du ikke fortalt, du fik alle dine penge fra din første kone?
Fordi det ikke er sandt. Hvem ...?
Hvorfor ville en kvinde med et dårligt hjerte rejse over bjergene?
Vi havde intet valg. Det var værre, hvis vi var blevet.
Har jeg besvaret alle Mr Bakers spørgsmål?
Han har fodret dig med det sludder, ikke sandt?
Hvad er der mellem dig og Mr Baker?
- Roman, begynd nu ikke. - Hvor mødte I hinanden?
Gå ikke fra mig!
Vågn op, skat.
- Roman? - Nej. De er til dig.
- Du var i huset. - Hvilket hus?
Roman og Margarets hus.
Så du Mr Church i fortiden?
Han havde en saks.
Han ville dræbe mig.
- Helt ærligt. - Det betyder, at du endelig...
er på vej ind i nutiden.
- Det er fordi, hun tænker på mig. - Du var der.
Vi kunne altid tage dig 40 år tilbage, Mr Church.
- Glem det. - Hvorfor ikke?
Hvis du gik ud ad døren og direkte ud på Miami Beach,
- ville vi da vide det. - Jeg er ikke Roman.
Men du var der.
Det var virkeligt.
Ja. Jeg kommer. Ja?
- Mike, det er Pete. - Ja?
- Jeg har opsporet Gray Baker. - Lever han stadig?
Jeg har en postboks i The Valley.
- Jeg vil sende ham en besked. - Vent. Sig frem.
Der skal stå: 'Margaret vil vide, om du stadig savner krigen.'
- Hvad? - Intet navn. Bare mit nummer.
Måske vil det give mening for Gray Baker.
- Jeg er bange for dig, Mike. - Du er bange for en død mand.
Du hørte, hvad dr. Carlisle sagde,
om hvordan to mennesker bliver ved med at mødes.
Hvis det er sandt. Hvorfor ville jeg så såre dig?
- Hvorfor ville Roman såre Margaret? - Jeg er ikke Roman!
Trudy! Gider du holde kæft?
Okay, tag den.
- Tag den! - Jeg vil ikke have den.
Du skal have den, så bare tag den.
Okay.
- Gider du holde op... - Tag den forbandede saks, Grace!
Kom. Jeg har nogle flere. Kom! Lad os få det ordnet.
- Mike, lad være! - Vi kan ikke være for forsigtige.
Måske kradser jeg dine øjne ud med dem.
Jeg ved, der er nogle flere. Der må være nogle herinde.
Mike, hold nu op!
Her, tag den. Sov med den. Læg den under din hovedpude.
- Skyd mig, hvis jeg nærmer mig. - Nej!
Hvis du er så skide bange for mig, burde du være glad for den!
Nej!
Undskyld. Det er okay.
Jeg ville aldrig såre dig, Margaret.
Godt.
Lad os begynde med trappen.
På vej ned skal du bemærke en dør for enden.
Når du går igennem denne dør,
vil du erindre noget, hvad som helst.
Fortæl mig det første, du ser, når du går gennem døren.
Husk, du ikke længere er observatør.
Hvor er du?
- I en gang. - Hvis gang?
- Min gang. - Hvem er du?
- Det ved jeg ikke. - Prøv at se på dig selv.
Hvad ser du?
Mit ben? Jeg ved ikke.
Jeg kan se en lysestage.
Jeg går gennem en dør. Det er et soveværelse, mit soveværelse.
Jeg kan se billeder på væggene, en stol...
Jeg ved ikke... der er et toiletbord.
Mr Church, hvad ser du ellers?
Stolen. Jeg ser et spejl.
- Og i spejlet? - Jeg ser mig selv.
Kender du dit navn?
Ja.
- Hvad er det? - Strauss.
Hvad ser du, Mr Church?
Stoppe det. Jaloux... Jeg må...
Jeg må stoppe det.
Nej, Mr Baker. Der er intet at sige. Farvel.
Jeg tror, jeg har hørt nok.
Nej. Jeg er ikke Roman, og du var ikke...
Hallo!
Mike, jeg håbede, du var her.
Hej, Amanda.
- Hvem? - Det er dit navn, Amanda Sharp.
Dit ID er indeni. Du er kunstner.
Du bor på High Tower, i det gamle Carl Kay-hus med elevatoren.
Din nabo så dit billede.
Da de ikke kunne få fat i Mike, ringede de til avisen.
Nej!
Jeg må væk herfra.
Er du okay?
Pas på! Der er ingen grund til at være så oprevet.
Hun har ingen mand, forlovede, slet ingenting.
- Din klaptorsk! - Jeg tjekkede.
Vi taler om en ekstrem tilstand af uafhængighed.
- Hørte du, hvad jeg sagde? - Ja. Det er lige meget nu.
Pas på fødderne, for Guds skyld. Hvad er der i vejen?
Lad mig forstå det rigtigt.
- Var du Margaret Strauss? - Det er korrekt.
Var damen uden hukommelse din mand?
Roman Strauss.
For 40 år siden dræbte hun dig, og nu er hun tilbage.
Korrekt.
Det er jo soleklart.
Kønsskifte sker hele tiden.
Du kan være Bob i et liv og Betty i det næste.
- Mand i et, kone i det næste. - Hver sin halvdel af samme person.
På dette billede ligner du mere ham.
- Du var en lækker sild. - Helt ærligt.
Hvad sker der nu?
Skyd hende, mand. Blæs knoppen af hende.
- Hvad? - Et skud, lige her.
- Siger du, jeg skal dræbe hende? - Gør det, før hun dræber dig.
Jeg troede, karma betød, man skulle lære noget fra tidligere liv.
Det er, hvad du har lært i dette liv.
Selvforsvar er helt okay.
Efter hvad du har fortalt,
tvivler jeg på, det er anderledes i dag end for 40 år siden.
Måske dræbte Roman Strauss ikke sin kone.
Det er ikke sandt. Han overhørte telefonsamtalen og dræbte hende.
- Jeg så ham ikke myrde hende. - Jeg ville glemme hende.
Jeg kan ikke glemme hende. Jeg ved ikke, hvad jeg skal gøre.
Hvorfor ville hun dræbe mig nu?
Hvorfor gør kvinder, hvad de gør?
Din nabo sagde, du blev overfaldet en aften.
Du lod til at have det fint, men næste aften var du væk.
Dit arbejde er her stadig.
Gud i himlen!
- Bor jeg her? - Giv dig selv noget tid.
Jeg genkender ingenting.
Ingenting.
Det vil du komme til, min kære.
Hun plejede at male havbilleder.
Hendes ånd har øjensynligt besøgt fortiden fra tid til anden,
indtil hun vågnede op en aften og var strandet.
Hvorfor ikke glemme det metafysiske stads og ringe efter Mike?
Det tror jeg ikke ville være en god idé.
Lad mig være ærlig. Nu tror jeg, det er bedst,
hvis du ikke længere har kontakt med Mr Church.
Du tror da ikke, Mike ville gøre hende fortræd?
Jeg tror, de kunne såre hinanden.
Jeg lover dig, min kære, at inden for 24 timer
vil Mr Church være på vej op i den skønne, gamle elevator
med de sødeste ord og de allerbedste intentioner.
Han vil have en god forklaring på, hvorfor alting vil gå helt fint.
Før du ved af det, vil I være i hinandens arme,
og du vil føle dig varm og sikker.
Men jeg siger dig lige her og nu,
at enhver sikkerhed, du vil føle, vil være en illusion.
Jeg siger dig, ethvert forhold med Mr Church
kun kan ende på en måde - voldeligt.
Jeg har kendt Mike i en evighed. Han ville aldrig gøre hende fortræd.
Mr Dougan, vi taler om skæbnen. Hvis skæbnen virker,
er det fordi, at folk tror, det ikke vil ske denne gang.
Jeg ved ikke...
Jeg må ned på avisen. Jeg ser til dig i aften.
Hvad med i morgen aften og aftenen derefter?
Hvordan skal jeg holde ham væk?
Hvis du ikke kan holde ham væk med ord, så brug denne her.
Undskyld. Den har været i butikken i årevis.
Den tilhørte en berømt gangster, Stinky-et-eller-andet.
- Jeg kan ikke bruge den. - Den er gammel, men den kan skyde.
- Jeg kan ikke skyde nogen. - Tag den alligevel.
Du tror da ikke på det stads, vel? Gør Mike?
Han fandt dig igen, ikke?
Jeg så jer sammen forleden aften.
I så lykkelige ud.
Hvad med den mand, du fortalte mig om?
Postbudet, der skar sin kone og familie i småstykker.
Hvor lykkelige var de, da de mødte hinanden?
Ja? Det er Mike Church. Nogen har ringet til mig.
Mr Church, der er en, som vil se dig, en Mr Gray Baker.
Meadows Plejehjem
Han vil spørge, men giv ham under ingen omstændigheder en cigaret.
Gray Baker?
- Må jeg få en cigaret? - Du må ikke ryge.
Jeg er døende. Hvilken forskel gør det?
Jeg vil ikke have problemer. Jeg vil bare...
Du siger, nogen påstår, de er Margaret Strauss.
Jeg sagde, at de sagde, at de...
De var Margaret Strauss.
I et tidligere liv.
Han sagde, det ikke var forbi. Det sagde han til mig.
Han mente vel, jeg ikke havde hørt det sidste fra ham.
Jeg læste en bog af Romans vagt i dødscellerne.
Han sagde, at lige før Roman blev henrettet,
spurgte du ham, om han virkelig dræbte sin kone.
Vagten sagde, Roman hviskede svaret i dit øre.
- Hvad sagde han? - Hvorfor vil du vide det?
Mr Baker, dræbte Roman sin kone?
Nej.
På det tidspunkt troede jeg, at han gjorde,
indtil jeg så ham i dødscellerne.
Hvad sagde han?
- Må jeg få en cigaret? - Jeg har ikke nogen. Hvad sagde han?
- I din lomme. - Hvad fortalte Roman dig?
Hvad fortalte Roman dig?
Fortæl mig det, Mr Baker!
Slap af. Er du okay?
Kors. Bare...
Skal jeg hente nogen?
Må jeg få en cigaret?
Ja.
Nej. Behold dem. Jeg er lige holdt op.
Han sagde ingenting.
Helt ærligt. Jeg gav dig sgu en cigaret.
Jeg siger sandheden. Jeg spurgte ham...
Men du dræbte hende.
Gjorde du ikke?
- Han kyssede mig. - Hvad?
Han kyssede mig. Svinet lænede sig frem og kyssede mig,
og jeg har ikke skrevet et ord siden.
Hvem dræbte hende?
- Det ved jeg ikke. - Du har været en stor hjælp. Tak.
Sid ned.
Hvis nogen ved det, så er det husbestyrerinden.
- Husbestyrerinden? Ingrid ...? - Inga.
Hun vidste alt, hvad der foregik i det hus.
- Lever hun stadig? - Måske.
Det sidste, jeg hørte, var, de havde åbnet en butik.
Antikviteter.
Åbnede hun og hendes søn en antikvitetsforretning?
Antikviteter.
Den Leende... Den Leende et eller andet.
- På Robertson. - På Robertson.
Den Leende Hertug - Fine Antikviteter
Glem ikke ringene og juvelerne i kommodeskuffen.
Vores klient vil have, det skal ligne et røveri.
- Det er meget vigtigt. - Okay.
Lad mig lige tjekke adressen igen.
Hej, Inga.
Du ved, hvem jeg er. Vi har ikke meget tid.
Før jeg ringer til politiet, ville jeg lige komme forbi
for at se, om du ville sige, hvorfor du dræbte Margaret Strauss.
Hvad laver du her? Hvor er Frankie?
Du ved, hvad jeg laver her.
Du elskede Roman. Jeg vil vide sandheden. Ellers går jeg ikke.
Du ved ingenting.
Jeg troede ikke, jeg var forelsket i ham.
- Indtil han mødte Margaret. - Først var jeg rigtig glad.
Margaret var god ved Roman.
I et stykke tid var hun også god ved Frankie og mig.
Så blev de gift og det hele gik ad helvede til.
På morddagen fortalte jeg Roman, hvad jeg følte,
at vi var meget lykkeligere i Tyskland,
at vi kunne være lykkelige sammen der nu.
Jeg elsker dig.
Men Roman sagde, han aldrig kunne elske mig.
Jeg prøvede at forklare Frankie det, men han forstod ikke,
at Roman og Margaret virkelig elskede hinanden.
Mr Baker, du skal ikke ringe igen.
Nej, Mr Baker, der er intet at sige. Farvel.
- Undskyld. - Roman...
Du må også undskylde. Jeg har ikke været forstående.
Jeg ved, du har været ulykkelig i de sidste måneder.
Jeg kunne ikke indrømme det.
Jeg kunne ikke indrømme, jeg kunne gøre dig ulykkelig.
Gøre mig ulykkelig?
Margaret, jeg elsker dig.
Roman elskede Margaret og ikke mig, og Frankie hadede hende for det.
Jeg vidste ikke hvor meget.
Den samme frygtelige aften
hørte vi Romans opera runge igennem huset
for første og sidste gang.
Jeg vidste ikke, hvad der foregik, før det var...
forbi.
Hvem der?
Efter mordet
blev Frankies taleproblem værre og værre,
så jeg tog ham til en specialist i England.
Fyren brugte hypnose til at kurere ham.
Han fortalte ham om det ubevidste og om reinkarnation.
Fra det øjeblik
blev drengen besat af idéen om, at Margaret ville komme efter ham.
Da han fandt din artikel i avisen, vidste han det.
Hyrede han Dougie til at tage hende væk fra mig?
Hans rigtige navn er Mark. Han er skuespiler.
Gud i himlen! Jeg lod Grace være alene med din søn.
Vent et øjeblik.
Jeg er færdig med at beskytte ham.
- Det er okay. - Jeg måtte fortælle ham det.
Det er okay, mor. Du skulle være i seng.
Op med dig.
Sådan.
Jeg kunne ikke leve med det mere.
Jeg forstår.
Godnat, Frankie.
Godnat, mor.
Pis!
- Grace, det er Mike. Luk mig ind. - Gå din vej!
- Jeg må tale med dig. - Jeg ringer til politiet.
Jeg ved, du er oprevet. Hvis du bare vil høre...
Hvad har du gjort ved telefonen?
- Hvad taler du om? - Linien er død.
Det blæser. Linierne er sikkert døde her i bakkerne.
- Gider du høre på mig? - Bare gå!
Vil du ikke nok høre på mig?
Skyd ikke. Tag det roligt, Grace.
Hvor skal du hen?
- Jeg vil ikke gøre dig fortræd! - Gå!
Tag det roligt. Hør nu.
Roman dræbte ikke sin kone. Han skrev operaen.
Hør, den er til dig.
Kære Gud.
Hvad har jeg gjort?
- Mr Madson. - Godaften.
Jeg skød ham.
Tak. Mindre arbejde til Frankie.
Hvem der? Frankie?
Antikviteter.
Den er til dig!
Og den er fra min mor!
Margaret?
Det er forbi, Frankie!
- Mike, lad være! - Pete, hold op!
Lad være!
Jeg
er meget interesseret...
i at se...
hvad der nu skal ske.
Hjælp mig!
- Undskyld. - Det er okay.
Det er okay.
Døren er lige lukket.